![Белият генерал срещу Осман паша при Плевен: Трагедия или победа се случи там през 1877 г, според Достоевски?](https://frognews.bg/images2/thumbs16x9/600/6e68f1a9e_pleven2.jpg)
На 21 юли през 1877 г. руските войски за втори път атакуват обраната на турската армия, командвана от Осман Паша. Още в увода е добре да се запознаем с двама от главните герои в Плевенската епопея. Говорим често за победата на руската армия, за паметниците на признателност, за паметта, но рядко четем за съдбите на някои от участниците, които променят не само нашата история, но остават забулени в тайни и съмнения. Как победеният получава награди и признание, а победителят умира млад, а паметникът му в Москва е съборен по разпореждане на Ленин...
Осман паша завършва Военната академия в Цариград и постъпва веднага в кавалерията.
Участва в Кримската война през 1853-1856 г., потушава размириците в Ливан през 1860 и Критското въстание.
В началото на Сръбско-турската война през 1876 г. Осман паша ръководи отбраната на Видин и района. Нанася поражение на сърбите при Велики извор. За храбростта си получава званието мушир.
При избухването на Руско-турската война през лятото на 1877 година Осман паша е началник на Западната османска армия, която е прехвърлена от Видин към Никопол, за да спре преминаването на Дунав от руските войски. Изпреварен от руснаците, които превземат Никополския гарнизон, той решава да се укрепи в Плевен. Там войските му отблъскват три руски атаки и издържат 5-месечна обсада.
След войната става военен министър на Османската империя и е такъв 6 години.
Срещу него се изправя ген. Скобелев, известен в историята като „Белия генерал“ заради бялата униформа и белия кон, който яздел. Той започва съзнателния си живот като неособено успешен студент, който се прехвърля в хусарски полк като кавалерист и достига върха на военната кариера като млад пълководец, мечтал да стане руския Наполеон. Това споделя за него водещият руски историк Станислав Юдин. Според него Михаил наистина притежавал уникални качества и смелост, но между тях не било това да се разбира с подчинените и началниците. Вероятно за буйният му нрав роля са изиграли кадетския корпус, където се обучава и престоя му във Франция в елитен пансион край Париж. Там е запленен от френската военна история и … красивите жени. Дотолкова, че когато участвал в учебни маневри по-късно, вместо карти той рисувал женски портрети, нерядко и голи женски тела, споделя още проф. Юдин.
Участвал е във военни кампании в Кавказ и Туркестан.
За първи път Скобелев действа като командир на отряд при втория щурм при Плевен. Постига малко успехи, но с цената на големи жертви.
Умира при съмнителни обстоятелства. През лятото на 1882 г. той е само на 38 години. На 6 юли той пристига от Минск в Москва. Настанява се в хотел „Дюсо“. Умира през нощта в хотел „Англия“. Официалният документ от пристигнал лекар е „сърдечен паралич“. След това обаче се разбира, че въпросният хотел е известен като място за платена любов, обитавано от проститутки. Какво е правил там „Белият генерал“ и досега е предмет на спорове сред руските историци. Някои смятат, че е търсел женски ласки, но има и такива, които свързват отиването му там с някакви мистериозни политико-шпионски неща, в които се бил забъркал Скобелев.
Осман паша и ген. Михаил Скобелев се изправят един срещу друг, а Плевен става бойното поле, където двамата демонстрират своите качества.
Има обаче още един човек, който прави военни анализи и коментари на случващото се по време на обсадата, който остава дълго време в сянка. И това е световно известният руски писател Фьодор Достоевски.
Именно Достоевски пръв пише, че победата на руската армия при Плевен е победа, но и трагедия.
Защо?
Публикация в известното руско издание „Аргументи и факти“ обяснява някои неизвестни за нас неща.
„Фактът, че това бе дълъг и кървав епос, където руската армия спечели, както се казва в спорта, изключително морален и волеви успех. Три неуспешни нападения, много големи, напълно излишни загуби, а накрая и дългата обсада на Плевен. Блокадата, изграждането на укрепления, намерението да притисне турците, да ги откъсне от източници на снабдяване, да ги принуди към самоубийствени действия.
Фактът, че загубите и ситуацията като цяло бяха необясними, трябва да се разбере буквално. Загуби след първото нападение от 2800 души от руснаците срещу 2000 турци. След втория - 3000 в руснаците срещу 1000 в турците. След третото - 13 000 в руснаците срещу 3000 в турците.
Обяснението не е дори в баланса по отношение на съотношението на загубите изчисляван 3 към 1 във вреда на настъпващите.
В пресата тогава се появяват разгромни статии за "безславни и плахи генерали", както и за "големи кражби на военно имущество". Отчасти и двете са верни.
Да се даде точно този отговор, както и да се види и разкрие основната причина за "трагедията при Плевен" е било предопределено да научим от друг човек. Оказа се, колкото и да е странно, главният познавач на мистериозната руска душа, класикът на руската и световна литература Фьодор Достоевски.
Тук няма нищо странно. Все пак той е бил, при това военен инженер. Достоевски пише в "Дневник на писателя" по повод третото нападение срещу Плевен: "Нещо се случва при Плевен, нещо съвсем ново. Редица прости полеви укрепления превръщат района в непревземаемата крепост, която не може да бъде превзета просто със смели атаки“.
Това е горчив факт.
Но изводът, който Достоевски прави от това твърдение, е истинска прогноза: "Да вземем Плевен. Т.е. те ще победят Осман паша, когато той се опита да излезе от собствения си капан. Той ще се опита от отбрана да премине в настъпление и това ще е краят му. Затова трябва да се обърне особено внимание на тази ситуация.
Искам само да изразя формулата, че сегашното оръжие, съчетано с полеви укрепления, всеки защитник във всяка страна в Европа, изведнъж получава голямо предимство пред нападателя. Отбранителните сили сега надделяват над силата на атака и защитата несъмнено е по-изгодна за водене на сражения от нападателя. Това е факт, който ние, руснаците, още не сме си дали сметка, а военните ни все още не са осмислили, въпреки огромните щети, понесени заради наивни грешки. Наивни и недопустими“.
Това пише гениалният Достоевски.
Статията припомня още, че дългата обсада на Плевен създава благоприятни условия турската армия да извърши прегрупиране и да спре бързото, на моменти като на парад, настъпление на руските части. Това спасява Константинопол и слага край на „лесните и приятни победи на руското оръжие“."
Има много мнения напоследък за това какво точно се е случило по време на Руско-турската война, известна у нас като Освободителна. Все повече руски историци и анализатори я определят като прибързана, лошо организирана и недобре проведена. Причина за негативните оценки са преди всичко непостигнатите големи цели, които си е поставяла по онова време Русия.
Факт е обаче, че ген. Скобелев преживява тежко лични неудачи в последствие трудни моменти и губи част от своята самоувереност, с която се е славел сред руския елит. Разбира се „помага“ му и бохемския живот, който водел…
В Плевен и до днес една от забележителностите и любимо място за разходка е Скобелевия парк.
В Москва обаче се случва друго. През 1912 г. на площада, където е Областната управа, е издигнат паметник на Скобелев. През 1918 г. обаче той е свален и нарязан в изпълнение на декрет, подписан от Ленин за ликвидиране на „буржоазните отживелици“.
Победеният е обявен за герой в Турция, получава награди и високи постове.
Победителят умира млад, критикуван и накрая паметникът му е разрушен от вожда на Октомврийската революция.
Май не всеки път победителите пишат историята...
Фрог нюз